Aj Čching
Aj Čching | |
---|---|
![]() Ai Čching v Paříži, 1929 | |
Narození | 16. prosince 1910![]() |
Úmrtí | 5. května 1996 (85 roků)![]() |
Povolání | básník |
Alma mater | Umělecká škola v Chang-čou |
Období | 1936-1986 |
Ocenění | Řád umění a literatury |
Manžel(ka) | Kao Jing |
Děti | Aj Wej-wej, Aj Süan |
Vlivy | Immanuel Kant, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Auguste Renoir, Vincent Van Gogh, Vladimir Majakovskij |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Aj Čching (čínsky pchin-jinem Aì Qīng, znaky 艾青, 16. prosince 1910, provincie Če-ťiang – 5. května 1996) byl čínský básník, považovaný za jednoho z největších čínských lyriků 20. století.
Jména
[editovat | editovat zdroj]Aj Čching byl umělecký pseudonym, jeho vlastní jméno bylo Ťiang Čeng-chan (čínsky pchin-jinem Jiǎng Zhènghán, znaky zjednodušené 蒋正涵, tradiční 蔣正涵), používal též pseudonym Ťiang Chaj-čcheng (čínsky pchin-jinem Jiǎng Hǎichéng, znaky zjednodušené 蒋海澄, tradiční 蔣海澄).
Život
[editovat | editovat zdroj]Od roku 1929 studoval ve Francii malířství. V roce 1932 se vrátil do Šanghaje kde začal psát poezii (vliv na něj měla avantgarda, například Majakovskij); pro účast v levicovém odboji proti japonské invazi byl až do roku 1935 vězněn Kuomintangem. Následujícího roku vydal svůj debut Ta-jen-che (jméno jeho chůvy), v roce 1939 jedno ze svých mistrovských děl, Sever (Pej-fang). Poté následovalo jeho nejplodnější období, kdy do roku 1942 putoval po zemi a poznával čínský venkov.[1] Básně z této doby jsou chmurné obrazy plné teskné atmosféry zoufalství i naděje.
Do padesátých let se účastnil komunistických aktivit. V této době začal být také překládán. Kromě poezie psal i teoretické knihy o literatuře. V roce 1958 byl obviněn z "pravičáctví“ a během Kulturní revoluce vězněn v různých pracovních táborech. Znovu publikovat směl až od roku 1978. O dva roky později podnikl svou druhou cestu do Francie, kde jej v roce 1985 François Mitterrand jmenoval rytířem Řádu umění a literatury. Jeho synem je čínský výtvarník a politický aktivista Aj Wej-wej, spoluautor návrhu Olympijského stadiónu v Pekingu.
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Básnické sbírky
[editovat | editovat zdroj]- Ta-jen-che (1936), básně věnované vzpomínce na dětství a na prostou chůvu, podle které je sbírka pojmenována,
- Siang tchaj-jang (1938, Za sluncem),
- Pej-fang (1939, Sever),
- Li-ming ti tchung-č’ (1939, Zvěst o svítání),
- Tcha s’-la ti-er-cch’ (1939, Zemřel podruhé),
- Kchuang jie (1940, Pustina),
- Chuo-pa (1940, Pochodeň),
- Siang š’-tie süan-pu (1942, Provolání ke světu),
- Chuan-chu-ti (1952, Radostné volání),
- Pao-š’-ti chung-sing (1953, Rubínové hvězdy),
- Čchun-tchien (1956, Jaro),
- Chaj-tia-šang (1956, Na modrém útesu),
- Čchuilai de čche (1980, Píseň návratu).
Eseje
[editovat | editovat zdroj]Aj Čching v češtině
[editovat | editovat zdroj]Do češtiny byly přeloženy jeho básně Mám rád tuto zemi, Trakař, Podzim (Nový Orient 8, 1953), a Jsou rybníky v zimě… (Sto moderních básníků, Československý spisovatel, 1967). V posledně jmenované knize se na str. 12 píše: „stal se obětí jednoho z nejbrutálnějších útoků tehdejší čistky a dnes není o jeho osudu nic známo“.) Dále vyšly básně v antologii čínské poezie dvacátých a čtyřicátých let Stříbrný kůň (SNKLU, 1964). Všechny básně přeložila Dana Heroldová-Šťovíčková.
V roce 2024 vyšel výbor z převážně rané tvorby pod názvem Marseille a jiné básně (vydala Univerzita Karlova, Filozofická fakulta). Překlad: Karina Kapounová a Olga Lomová.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Aj Čching na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Aj Čching
- Columbia Encyclopedia
- Nekrolog, francouzsky
- asiaweek.com Nekrolog Archivováno 30. 9. 2007 na Wayback Machine.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Slovník spisovatelů - Asie a Afrika 1., Odeon, Praha 1967, str. 167-168